CANNESIN ELOKUVAJUHLAT Paras käsikirjoitus
Ensin ääriviivani.
Siluetti.
Älkää kiirehtikö.
Katsokaa minua rauhassa.
Katsokaa käsivarsieni asentoa.
Käsiäni.
Kuka laittoi taulun esille?
Löysin varastosta. Eikö olisi saanut?
Ei.
Maalasitteko te sen?
Maalasin.
Kauan sitten.
Mikä sen nimi on?
Muotokuva nuoresta naisesta tulessa.
Minne minun pitää mennä?
Nouskaa ylös, sitten kohti puita.
Olen Marianne.
Tämä oli juhlasali.
Se on aina ollut tyhjillään.
Oletteko ollut täällä kauan?
Kolme vuotta.
Viihdyttekö täällä? - Kyllä.
Saatte kuivatella rauhassa.
Anteeksi, otin itse. Olin nälkäinen.
Olisiko teillä viiniä? - On.
Saanko olla utelias?
Millainen nuori emäntänne on?
En tunne häntä hyvin.
Olette ollut täällä kolme vuotta.
Hän tuli muutama viikko sitten.
Missä hän oli?
Benediktiiniluostarissa.
Lähtikö hän sisarkunnasta?
Hänet tuotiin luostarista kotiin.
Hänen siskonsa kuoli.
Sisko, jonka piti mennä naimisiin?
Kuoliko hän sairauteen?
Ei.
Luuletteko, että onnistutte?
Onnistun missä?
Maalaamaan hänet.
Miksi kysytte?
Täällä kävi toinenkin maalari.
Hän ei onnistunut.
Mitä tapahtui?
En tiedä.
Tämä on oikeastaan ainoa vaihtoehto.
Mekkoja ei vielä ole, vain luostarivaatteet.
Hänellähän on vaalea tukka? - Niin.
Tämä on oikein hyvä.
Tunnistatteko taulun?
Isäni maalasi sen.
Yksi ensimmäisistä.
Milanossa, ennen häitäni.
Tyttäreni kosija on milanolainen.
Lähdemme sinne, jos hän pitää muotokuvasta.
Kyllä te lähdette.
Minun on sanottava...
Tyttäreni uuvutti jo yhden taiteilijan.
Yksinkertaisella keinolla: kieltäytyi istumasta mallina.
Hän ei ikinä nähnyt kasvoja. - Miksi tyttärenne kieltäytyy?
Koska kieltäytyy tästä liitosta.
Teidän täytyy maalata hänen tietämättään.
Hän luulee, että tulitte seuraneidiksi kävelyille.
Hän on hyvillään.
En ole päästänyt häntä ulos.
Miksi?
En ollut tarpeeksi tiukka siskon kanssa.
Hän luulee, että vahdin häntä.
Ja te tarkastelette häntä.
Pystyttekö maalaamaan taulun näin?
Paremmin kuin olemaan seuraneitinä.
Muotokuva saapui tänne ennen minua.
Kun tulin huoneeseen ensimmäistä kertaa,
huomasin olevani kasvokkain kuvani kanssa.
Hän odotti minua.
Hän odottaa, että lähdette ulos.
Tulkaa.
Kertokaa, mitä nuorelle emännälle tapahtui.
Miten hän kuoli?
Kävelimme rantatörmällä.
Hän oli takanani ja katosi.
Näin alhaalla hänen rikkoutuneen ruumiinsa.
Ettekö nähnyt putoamista? - En.
Luulen, että hän hyppäsi.
Miksi luulette niin?
Hän ei huutanut.
Olen haaveillut tästä vuosia.
Kuolemisesta?
Juoksemisesta.
Korva tulee maalata kokonaan ja rustoa tulee tutkia tarkasti,
vaikka hiukset peittäisivätkin sitä.
Värin tulee olla lämmin ja kuultava,
mutta aukko on aina voimakas.
Sävy on valossakin heikompi kuin posken väri,
joka korostuu enemmän.
Toitteko mukananne kirjan?
Toin.
Lainaisitteko sitä?
Haen sen.
Kiitos.
Outoa, että nukutte täällä.
Neiti...
Neiti!
Hän odottaa teitä.
Onko hän alhaalla?
Suojaan kasvonne. On tuulista.
Haluaisin uida.
Ehkä tyynempänä päivänä. - Niin.
Kauanko olette täällä?
Vielä kuusi päivää.
Osaatteko uida?
En tiedä.
Se on muuten liian vaarallista.
Tarkoitin, etten tiedä, osaanko uida.
Millainen päivänne oli?
Vaikea.
Hän pysyttelee edelläni
ja kävelee yksin rannalla.
Joko aloititte maalaamisen?
En vielä.
En ole edes nähnyt hänen hymyilevän.
Oletteko kokeillut olla hauska?
Onko se kesken?
Siskoni kirjaili sitä.
Luuletteko, että hän halusi kuolla?
Olette ensimmäinen, joka uskaltaa kysyä.
Teidän lisäksenne?
En ääneen. Mutta kyllä.
Hän pyysi anteeksi viimeisessä kirjeessä. Ilman syytä.
Mitä luulette hänen pyytäneen anteeksi?
Sitä, että jätti kohtalonsa minulle.
Saatte sen kuulostamaan kauhealta.
Mitä tiedätte tulevasta avioliitostani?
Vain sen, että naisitte milanolaismiehen.
Vain sen minäkin tiedän.
Ymmärrätte varmasti, miksi olen huolissani.
Nyt kun sanotte noin.
Sanon niin kuin asia on.
Olisitteko halunnut jäädä luostariin?
Siellä elämisessä on hyvät puolensa.
On kirjasto.
Voi laulaa tai kuunnella musiikkia.
Ja tasa-arvo on miellyttävä tunne.
Minusta kohtelu oli epäreilua.
Onneksi lähdin pian pois.
Minua rangaistiin vihkoihini piirtelystä.
Piirrättekö?
Kyllä. Vähän.
Milloin te menette naimisiin?
En tiedä, menenkö.
Eikö teidän ole pakko? - Ei.
Otan isäni liiketoimet hoitaakseni.
Te voitte valita. Siksi ette ymmärrä minua.
Ymmärrän minä.
Millaisia päivänne ovat?
Palaamme myöhään, eikä työhön riitä valoa.
Olen hänen seurassaan huomisen iltapäivän.
Saatte työtänne edistymään.
Ehkä voisitte antaa hänen lähteä yksin.
Hän ei ole surullinen, vihainen kylläkin.
Luuletteko, etten tunne hänen vihaansa?
Tunnen sen hyvin.
Niin minäkin.
Missä olette oppinut italiaa?
Milanossa.
Tunnetteko Milanoa?
En malta odottaa paluuta sinne.
En ole käynyt siellä 20 vuoteen.
Kertokaa hänelle, kuinka kaunis Milano on.
Ja että elämä on ihanampaa.
Hän ei juurikaan puhu kanssani.
En naita häntä paikalliselle säätyläiselle.
Yritän saada hänet jonnekin muualle.
Siellä hän tylsistyisi vähemmän.
Kuten tekin.
Niin. Kieltämättä.
Lähden rannikolle samaan aikaan kuin te.
Jos teidän ei tarvitse palata Pariisiin,
myös ystäväni haluaisi teiltä muotokuvansa.
Kiitos.
Siitä tulee vaikeaa.
Ystävättäreni on erityisen ruma.
Hän on todella ruma.
Saitte minut nauramaan.
Edelliskerrasta on pitkä aika.
En tehnyt mitään.
Olette täällä.
Tarvitaan kaksi ollakseen hauska.
Marianne?
Onko teillä tupakkaa?
On.
Äitinne antaa teidän lähteä huomenna yksin.
Olette vapaa.
Onko yksinolo vapautta?
Eikö teistä?
Kerron huomenna.
Menen messuun.
Ehtoolliselle?
Haluan kuulla musiikkia.
Urkumusiikki on kaunista mutta kolkkoa.
Muusta en tiedä.
Ettekö ole kuullut orkesteria? - En.
Tekö olette?
Kertokaa minulle siitä.
Musiikkia ei ole helppo kuvailla.
Mikä se on?
Kappale, josta pidän.
Onko se iloinen?
Ei, mutta eloisa kyllä.
Se kertoo nousevasta myrskystä.
Hyönteiset aistivat sen.
Ne kiihtyvät.
Sitten myrsky puhkeaa.
Salamoi ja tuulee.
En saa sitä nyt mieleeni...
Milanossa kuulette varmasti loputkin.
En malta odottaa.
Tarkoitan, että siellä on hyvääkin.
Tarkoitatte, että silloin tällöin
voin lohduttautua.
Millainen messu oli?
Näytätte iloiselta.
Lauloin paljon.
Lähdettekö luotani jo nyt? - Lähden.
Tuletteko huomenna ulos kanssani?
Tulen.
Yksinäni tunsin vapauden, josta puhuitte.
Mutta tunsin myös poissaolonne.
Muotokuva on valmis.
Oletteko siihen tyytyväinen?
Luulen niin.
Mennään katsomaan.
Pyytäisin yhtä asiaa.
Kertokaa vain.
Näyttäisin sen ensin hänelle.
Ja kertoisin itse totuuden.
Ymmärrän.
Hän pitää teistä kovin.
Mistä tiedätte?
Hän puhuu teistä.
Héloïse...
Minulla on kerrottavaa.
Olen taidemaalari.
Tulin maalaamaan teidät.
Muotokuvanne valmistui eilen.
Nyt ymmärrän puheet lähdön ihanuudesta.
Tunsitte syyllisyyttä.
Oletteko lähdössä?
Vielä tänään, äitinne kanssa.
Sitten uin tänään.
No, osaatteko uida?
En tiedä vieläkään.
Näittekö minut?
Osaatte kellua.
Mennään takaisin.
Se selittää pitkät katseenne.
Ettekö sano mitään?
Olenko se minä?
Kyllä.
Tuollaisenako näette minut?
Ei ole kyse vain minusta.
Mitä tarkoitatte?
On sääntöjä, traditioita, ideoita.
Elämääkö ei ole?
Läsnäoloa?
Läsnäolo on hetkellistä ja ohimenevää.
Sekin voi olla vain osatotuus.
Kaikki ei ole ohimenevää.
Jotkin tunteet ovat syviä.
Sen, ettei se ole totuus minusta,
voin ymmärtää.
Mutta suren, ettei se ole lähellä sydäntänne.
Mistä tiedätte, ettei se ole lähellä sydäntäni?
En tiennyt, että olette taidekriitikko.
Minä en tiennyt, että olette taidemaalari.
Haen äitini.
Se ei ollut tarpeeksi hyvä. Aloitan alusta.
Te pilailette.
Olen pahoillani.
Se ei olisi miellyttänyt.
Olette siis ammattitaidoton. Voitte lähteä.
Hän jää tänne.
Istun hänelle mallina.
Todellako?
Kyllä.
Miksi?
Mitä merkitystä sillä teille on?
Ei mitään.
Lähden viideksi päiväksi.
Kun palaan, taulu on valmis.
Ja minä päätän siitä, ette te.
Ymmärsittekö?
Hyvästele niin kuin hyvästelit pienenä.
Istukaa.
Kääntäkää ylävartalo minua kohti.
Vähän vielä.
Kääntäkää päätänne hieman.
Nojatkaa siihen.
Ei noin. Saanko?
Tarttukaa käteenne.
Toisinpäin.
Noin.
Istutteko mukavasti? - Istun.
Voitteko pitää tuon asennon? - Voin.
Katsokaa minua.
Lämpö tekee teille hyvää.
Kirsikankivet säilyttävät lämmön pitkään.
Kiitos.
Minulla on yleensä yksi valmiina,
mutta kuukautisia ei ole ollut.
Moneen kuukauteen?
Kolmeen.
Onko tämä ensimmäinen kerta? - On.
Haluatko lapsen? - En.
Odotin rouvan lähtöä, jotta voin huolehtia siitä.
En jaksa enää. - Vielä vähän.
En jaksa enää.
Ei.
Kukkia ei saa olla.
Tämä on valmis.
Riittääkö se? - Katsotaan.
Onko teille tapahtunut näin?
On.
Olette saanut kokea rakkauden.
Niin.
Millaista se on?
Vaikea sanoa.
Tarkoitan, että miltä se tuntuu?
En saa teitä hymyilemään.
Luulen onnistuvani, ja sitten se katoaa.
Kiukku vie voiton.
Ainakin teidän kohdallanne.
En tarkoittanut loukata.
Ette loukannut. - Näen sen.
Kun liikututte, teette näin kädellänne.
Niinkö? - Kyllä.
Ja kun nolostutte,
purette huulianne.
Ja kun olette ärsyyntynyt,
ette räpytä silmiänne.
Tiedätte kaiken.
Anteeksi. En haluaisi olla samassa tilanteessa.
Me olemme samassa tilanteessa.
Täsmälleen samassa.
Tulkaa tänne.
Tulkaa.
Astukaa lähemmäs.
Katsokaa.
Jos te katsotte minua,
ketä minä katson?
Kun ette tiedä mitä sanoa, painatte päänne ja koskette otsaa.
Kun ette hallitse tunteitanne, nostatte kulmia.
Ja kun olette levoton,
hengitätte suun kautta.
En koskenut! - Minä voitin.
Minä voitin. Te koskitte sitä.
Keskittykää nyt.
Teidän vuoronne.
Te huijaatte.
Enhän! Pelaan nopeasti.
Jatkakaa. - Kaksi.
Kaksi korttia!
Kaksi kuutosta.
Minä voitin. - Niin.
Teidän vuoronne.
Ei, antaa mennä.
Antaa mennä!
Paljastakaa kaulanne.
Enemmän.
Ajattelette tulevaa aviomiestäni.
Maalatteko alastonmallejakin?
Naisia kyllä.
Miksei miehiä?
En saa.
Miksi?
Koska olen nainen.
Onko kyse häveliäisyydestä?
Etenkin keino estää meitä tekemästä suurta taidetta.
Ilman käsitystä miehen anatomiasta
suuret aiheet ovat naisten ulottumattomissa.
Mitä voitte tehdä?
Teen sen salassa.
Sitä siedetään.
Mitä sanotte malleillenne viihdyttääksenne heitä?
Tylsistyttekö? - En.
Kiinnostatte minua.
Ihonne sävy on tänään upea.
Olette todella tyylikäs.
Poseeraatte täydellisesti.
Olette kaunis.
Niin sanon heille.
Ja lyyralla sanojaan säestäen hän lausui.
Oi jumalat alamaailman,
jonne kaikki kuolevaiset laskeutuvat,
tulin etsimään vaimoani.
Kyy, jonka päälle hän astui,
myrkytti hänet ja riisti kukkean nuoruuden.
Anon teitä,
purkakaa Eurydiken kohtalon lanka.
Kaiken vaatia voitte.
Tänne kaikki päädymme.
Tämä on viimeinen sijamme.
Ihmisten yli on teillä valta.
Kun on saanut elää säädetyt vuotensa,
Eurydike kuuluu teille.
Jos kohtalot kieltävät minulta tämän,
olen päättänyt olla palaamatta täältä.
Saatte riemuita molempien kuolemasta.
Hän on vakuuttava. - Erittäin.
Toivottavasti suostuvat.
Sitten ensimmäistä kertaa
kyyneleet kastelivat Eumenidien posket, Orfeuksen sanojen vakuuttamina.
Ei manan valtiatar eikä kuningaskaan voinut vastustaa rukouksia.
He kutsuivat Eurydiken luokseen.
Hän oli vasta saapuneiden varjojen joukossa
ja lähestyi, ontuen haavansa vuoksi.
Hänet palautettiin Orfeukselle sillä ehdolla,
ettei katsoisi taakseen kuin vasta ulkona
tai lupaus raukeaisi.
Syvän hiljaisuuden vallitessa he lähtivät pitkin polkua,
jyrkkää ja synkkää, paksun usvan peittämää.
He saattoivat jo miltei koskettaa maanpintaa,
kun peläten menettävänsä Eurydiken
ja malttamattomana rakastava puoliso kääntyi,
ja Eurydike tempaistiin heti takaisin.
Eurydike ojensi kätensä syleilyyn yrittäen pitää kiinni.
Hänen onnettomat kätensä haroivat ilmaa.
Kuollessaan toisen kerran hän ei syyttänyt puolisoaan.
Orfeushan oli vain rakastanut häntä.
Kauheaa.
Naisraukka. Miksi Orfeus kääntyi?
Häntä kiellettiin, mutta kääntyi kuitenkin.
Syitä on monia. - Niinkö?
Lukekaa uudestaan.
He saattoivat jo miltei koskettaa maanpintaa,
kun peläten menettävänsä Eurydiken
ja malttamattomana rakastava puoliso kääntyi.
Ei hän katso menettämisen pelon takia.
Ei siinä ole järkeä. Häntähän nimenomaan kiellettiin.
Hän on hulluna rakkaudesta eikä voi muuta.
Minusta Sophie on oikeassa.
Hänellä oli oma tahto. Syyt eivät ole hyviä.
Ehkä hän tekee valinnan.
Minkä valinnan?
Hän valitsee muiston Eurydikestä.
Siksi hän kääntyy.
Hän ei tee rakastuneen valintaa vaan runoilijan.
Eurydike sanoi viimeiset jäähyväiset,
jotka Orfeus hädin tuskin kuuli,
ja putosi takaisin syvyyksiin.
Ehkä se olikin Eurydike, joka sanoi:
"Käänny ympäri."
Hän sanoi, että olen yhä raskaana, ja käski tulla kahden päivän päästä.
Tulen mukaanne.
Emmekö odota Héloïsea?
Hän ei voi hyvin eikä halua syödä.
Luulin, että pelästyitte.
Olitte oikeassa.
Olen peloissani.
Tuntuuko kaikista rakastuneista siltä, että he keksivät jotain uutta?
Osaan eleet.
Kuvittelin kaiken teitä odottaessani.
Näitte minusta unta.
En.
Ajattelin teitä.
Ettekö haluakaan tulla mukaani?
Minä tulen.
Nouskaa ylös.
Odota.
Hyvä.
Käy pitkällesi.
Nosta jalkasi.
Noin.
Kiitos.
Hengitä syvään.
Katsokaa.
Noin, valmista.
Menkää nukkumaan.
Valvon hänen vierellään.
En halua mennä nukkumaan.
Sophie?
Nukutteko?
En.
Voitteko nousta?
Auttakaa häntä.
Hakekaa välineenne.
Me maalaamme.
Sophie... Tulkaa.
Istukaa.
Lähemmäs.
Käykää pitkällenne.
Katsokaa häntä.
Kumartukaa hieman.
Sophie...
Kääntäkää pää eteenpäin.
Hyvä.
Lopettakaa. - Mikä?
Se mitä teette.
Vakavasti nyt.
Pysykää paikoillanne.
Ostin sen eräältä naiselta juhlissa.
Se on kasvi.
Saa kuulemma lentämään.
Oletteko kokeillut?
En ikinä.
Haluatteko? - Nytkö?
Hän sanoi, että se pidentää hetkiä.
Silmänne.
Teidän pitää juoda.
Tästä pidän kovasti.
Ehkä koska tunnen teidät paremmin.
Ehkä olen muuttunut.
Ehkä.
Ette tuhonnut edellistä minun vuokseni.
Vaan itsenne.
Haluaisin tuhota tämänkin.
Miksi?
Sen myötä annan teidät toiselle.
Kauheaa.
Nyt kun olen osin teidän, kannatte kaunaa.
En. - Kylläpäs.
Tiedätte itsekin.
Ette ole enää rinnallani.
Syytätte minua tulevasta. Avioliitostani.
Ette ole puolellani.
Olette oikeassa.
Sanokaa vain.
Kertokaa, mitä sydämellänne on.
Luulin teitä rohkeammaksi.
Minäkin luulin teitä rohkeammaksi.
Siitä on siis kyse.
Pidätte minua tottelevaisena.
Tai mikä pahempaa...
Kuvittelette, että olen osallinen.
Kuvittelette mielihyväni.
Näin voin olla toivomatta mitään.
Kuvitelkaa minut onnellisena tai onnettomana,
jos se rauhoittaa teitä.
Mutta älkää syyllisenä.
Haluaisitte, että vastustaisin.
Niin.
Pyydättekö sitä?
Vastatkaa!
En.
Oletteko nähnyt Héloïsea?
En. Hän ei ole huoneessaan.
Saimme viestin.
Rouva palaa huomenna aamulla.
Hyvä.
Oletteko silloin valmiita?
Olemme.
Antakaa anteeksi.
Äitinne palaa huomenna.
Tulkaa tänne.
Minun luokseni.
Milloin tiedämme, että se on valmis?
Jossain kohtaa lopetamme.
Se on valmis.
Kenelle se on?
Minulle.
Tuota kuvaa voitte työstää loputtomiin.
Niin.
Jonkin ajan kuluttua
näette hänet,
kun ajattelette minua.
Minulla ei ole kuvaa teistä.
Haluatteko kuvan minusta?
Haluan.
Minkä?
Tuon.
Antakaa kirjanne.
Sanokaa joku luku.
28.
Silmänne sulkeutuvat.
Älkää nukahtako.
Tämä on uusi tunne.
Mikä?
Ikävä.
Älkää ikävöikö.
Muistakaa.
Minä muistan aina, kun nukahditte keittiöön.
Minä muistan aina...
tummanpuhuvan katseenne,
kun voitin teidät korttipelissä.
Muistan aina, kun nauroitte ensi kerran.
Kyllä siinä kestikin, että olitte hauska.
Totta.
Tuhlasin aikaa.
Minäkin tuhlasin aikaa.
Muistan ensimmäisen kerran,
kun halusin suudella teitä.
Milloin se oli?
Ettekö huomannut?
Juhlissa tulen ääressä.
Halusin minäkin.
Mutta se ei ollut ensimmäinen kerta.
Kertokaa.
Ei, kertokaa te.
Kun kysyitte, olinko kokenut rakkauden,
tunsin, että vastaus oli kyllä.
Ja että se oli nyt.
Minä muistan.
Huomenta. - Huomenta.
He tulivat.
Oikein hyvä.
Teille.
Kiitos.
Héloïse...
Tulkaa mukaani.
Tulen pian. - Ei, nyt.
Minulla on lahja.
Jätän tässä hyvästit.
Hyvästi.
Turvallista matkaa.
Käänny ympäri.
Saitte minut näyttämään surulliselta.
Niin te olittekin.
En ole enää.
Näin hänet uudestaan, ensimmäisen kerran.
Seisotteko vahdissa?
Tarkkailen reaktioita.
Haluatteko kuulla omani?
Orfeus on erinomainen.
Isänne on vedossa.
Se on omani. Laitoin sen hänen nimiinsä.
Yleensä hänet kuvataan ennen kääntymistä
tai kun Eurydike kuolee.
Tässä he vaikuttavat hyvästelevän toisensa.
Näin hänet vielä viimeisen kerran.
Hän ei nähnyt minua.
Suomennos: Janne Kauppila Saga Vera Oy